EN ORIGINALFILM FRÅN NETFLIX
Så långt tillbaka jag kan minnas hade jag en lycklig barndom.
Men jag blev äldre...
och frågorna började dyka upp.
Och med frågorna... kom smärtan.
Vem är jag?
Varifrån kommer jag?
Vad är min historia?
Vilka var kvinnorna vars namn alltid uttalades tyst...
när de trodde att jag inte lyssnade?
Vilka var de?
INSPIRERAD AV EN SANN HISTORIA
PROVINSEN CHUBUT, ARGENTINA 1925
Får jag känna på ditt ansikte?
Jag antar att det finns saker du vill veta.
Saker?
Allt.
Det är omöjligt.
- Går du första året? - Ja...
Jag var sjuk och kunde inte komma de första dagarna.
Blir du inte torr blir du sjuk igen. Kom.
Kom!
FÅFÄNGAN ÄR DIN SVAGHET
Tror du att de tar hänsyn till de dagar jag har missat?
Oroa dig inte. Jag pratar med dem.
Det är mitt tredje år och jag jobbar här. Rektorn är min moster.
Jag ska hjälpa dig.
Tack.
- Gör det ont? - Nej.
Nu, då?
Nej.
- Och nu? - Nej.
Jag heter Elisa.
Marcela.
Fint födelsemärke.
Den här veckan ska vi prata om pronomen.
Kom in.
- God morgon. - God morgon.
Ursäkta mig, syster, hon är ny och gick vilse.
Hon var sjuk de första dagarna.
Men hon är arbetsam och ivrig att komma ikapp.
- Kan hon sätta sig? - Ja. Tack, Elisa.
Varsågod.
- Ert namn? - Marcela Gracia Ibeas.
Bra. Sitt ner där, tack.
Vi fortsätter med lektionen.
Människor och saker
benämns inte bara med sina namn,
utan också med ord som kan ersätta namnet.
Så när vi säger:
"Bernardo var mycket lycklig med sin hustru Elvira
och de levde lyckliga tillsammans, hon med honom, han med henne",
ersätter "han" Bernardo, och "hon" ersätter Elvira.
- Du skrämde mig. - Jaså? Förlåt.
Jag väntade på dig.
Jag bor där uppe med min moster och de andra nunnorna. Sa jag inte det?
- I skolan? - Ja.
- Jag ville tacka dig. - Det behövs inte.
Hur är det att bo med nunnorna?
Vad tror du?
Jag vet inte.
Det är ett helvete.
För att vara Guds fruar är de en skock gamla haggor.
De bråkar jämt, kritiserar varandra, och är inte lyckliga.
Det är som att bo i ett harem
där alla kvinnor slåss om att vara sultanens favorit.
Men sultanen dyker aldrig upp.
Aldrig?
Jag har aldrig sett honom.
Tror du inte...
på Gud?
Jag tror inte på nunnor. Jag tror inte på präster.
Och särskilt inte på Jungfru Maria eller Den helige ande.
Och... Jag tror inte på Gud.
Och du?
Jag vet inte.
Jag tror bara på saker som rör sig.
Jag tror på hästar. Jag skulle gärna ha en egen.
Möss, då? Och katter och hundar? Tror du på dem?
På duvor och på sniglar,
och på myror - på allt.
Du ska väl hem.
- Och du tillbaka till nunnorna. - Ja.
Vi ses imorgon, då.
Vi ses imorgon.
God kväll.
- Glöm inte paraply imorgon. - Nej.
Vem var det som följde med dig?
Hon är från skolan.
Elisa.
Hon hjälpte mig hitta klassrummet.
Rektorn är hennes moster.
Det är skal i soppan.
Jag silade den tre gånger.
Silade du den?
I den här skolan ska du lära dig, visst, men bara tillräckligt.
Inte för mycket, bara tillräckligt.
Hej, Elisa. Hej, Elisa.
God morgon, Elisa. God morgon, Elisa.
Hur är det, Elisa?
Hej, Elisa. Hur är det?
Elisa... Elisa...
Elisa, Elisa, Elisa, Elisa, Elisa...
Du lyssnade inte på mig.
Nej.
Jag glömde.
Den här kristna segern vid grottorna i Covadonga
är resultatet av den kristna tron
som närde de kristna soldaterna
så de kunde besegra den moriska truppen, som jag skulle säga var barbarer.
Isabel och Fernando
Var utmärkta monarker
- De förvisade från Spanien - Vill du se mitt sovrum?
- De mörka morerna - Nu?
Nu?
När annars?
Elisa...
Vem är du med?
Marcela. Hon är ny i skolan, syster Clara.
Och hur är hon?
Hon är...
rödhårig.
Som en morot, faktiskt.
Hon har många fräknar.
Och hon är mycket tjock!
- Är du säker? - Och lytt.
Om jag inte kände dig skulle jag säga att du ljuger, Elisa. Om jag inte kände dig...
Det är här jag läser och ritar.
Här får jag vara ifred.
Vill du att jag går?
Nej, jag menade inte dig.
Jag menade nunnorna och moster.
- Vet du vad de brukar säga till mig? - Nej.
Att jag borde hitta en man och gifta mig snart.
Annars måste jag bo här med dem i evighet.
Hela dagarna, varje dag.
Pappa sa att jag inte ska slösa för mycket tid på skolan.
Att lärare har dåligt rykte.
Och att jag borde gifta mig nu, innan jag blir gravid.
Vad säger du till honom?
Vad säger du till dem?
Jag frågade först.
Jag säger till dem...
Jag säger det de vill höra.
Jag också.
Men istället för att gifta mig med en man gör jag hellre nåt annat, vad som helst.
Jag vet inte om jag vill gifta mig.
Kära nån!
Det är mycket du är osäker på.
Om du tror på Gud, om du vill gifta dig...
Finns det nåt du är säker på?
Jag vet att jag var på barnhem tills jag var tio.
Jag sov med 40 andra flickor i potatissäckar.
Råttorna kröp runt som de ville.
Vi åt utspädd soppa full av döda spindlar.
Det var bara elände... och smuts.
Och mässor.
Plötsligt, en morgon...
kom en kvinna som sa att hon var min mamma.
Min riktiga mamma.
Hon tog med mig till en man som sa att han var min pappa.
De har aldrig kramat mig...
eller berättat varför jag i tio år fick tro att de var döda.
Jag vet inte om de är mina föräldrar.
Om jag inte ens vet det...
hur ska jag då veta om jag tror på Gud? Eller äktenskap? Eller nånting?
Förlåt, Marcela...
Jag visste inte.
- Jag har lektion. - Förlåt.
Förlåt mig.
Jag är Elisa, Marcelas klasskamrat. Hon lånade mig en bok imorse och...
Jag tänkte återlämna den. Får jag...?
- Jag ger henne den. - Här.
- God natt. - God natt.
Från din klasskamrat.
Hon glömde ge dig den.
Vissa böcker är inte bra för oss.
"Kära Marcela.
Jag skulle aldrig såra dig med vilja. Det svär jag.
Tro mig.
Tro mig och förlåt mig. Din Elisa."
"Din Elisa."
Marcela...
Din far har fel.
Böcker...
Vad?
- Vad är det med böcker? - Jag läser i hemlighet när han inte ser.
Det är inte sant.
Emilia Pardo Bazán.
BRÄNNANDE FRÅGAN
- Jag drömde... - Jag drömde...
- Du först. - Nej, du.
Jag drömde om dig.
Du skojar. Jag drömde om dig.
Är det sant?
Ja.
Vill du inte berätta om drömmen?
Nej. Aldrig.
Och du?
Inte jag heller.
Vet du vad jag har tänkt hela livet?
Vad?
Ibland går jag här...
nära vattnet. Sen blundar jag och drömmer.
Drömmer du?
Jag drömmer att jag rider en häst över havet.
Sen når jag stranden...
och det är Argentina.
Jag fortsätter rida i timme efter timme.
Utan att bli trött.
Det är en absurd dröm eftersom jag aldrig har ridit häst och...
är rädd för havet.
Men... Vad gör du?
Det här är på riktigt, eller hur?
Ingen dröm?
Det är inte lika kallt i drömmarna.
- Du borde gå. Det är långt till skolan. - Det gör inget.
- Vi ses imorgon. - Marcela, jag...
- Det finns så mycket... - Elisa.
De väntar på mig där inne.
En sak bara.
Vad?
Om jag skulle dö nu...
skulle stunden med dig i havet...
vara mitt livs lyckligaste ögonblick.
En dag ska jag köpa en häst till dig.
Låt henne gå. Jag mår bra.
- Hon stannar och tar hand om dig. - Jag mår bra.
Nu räcker det.
Tänk inte ens på att gå till skolan idag.
- Varför inte? - Ta hand om din mor. Hon mår inte bra.
Jag mår bra.
- Låt henne gå. - Marcela stannar här idag.
Punkt.
Portugal är indelat i tre naturliga regioner:
Norra, centrala, och södra,
som består av Alentejo och Algarve.
Den norra regionen består av provinsen Minho och Serra da Estrela.
Vet du vad?
Min kropp är full av födelsemärken.
En dag...
kanske du låter mig se dem?
Vänta här.
"Mörkret gjorde att inget syntes förutom gatornas imponerande konturer,
som dolde linjer och detaljer i nattens mörker."
Vad gör hon här?
Det här är Elisa.
Hon kom hit med min läxa, eftersom jag inte var i skolan idag.
Gå.
Flicka...
Vi måste prata med dig.
Om vad?
- Jag kan inte missa skolan. - Jo, det kan du.
Eftersom utbildningen är så viktig för dig skickar din mor och jag dig på internat.
- I Madrid. - Det är bra, mitt barn.
Där lär du dig mer än här. Om tre år är du färdig lärare.
Internat eller kloster. Du bestämmer.
Jag hade föredragit kloster, men din mor insisterade.
- Vart ska du? - Släpp!
Låt bli! Släpp mig!
- Stanna! - Släpp!
Låt bli mig!
Kära Marcela.
Fyra veckor...
tre dagar och nio timmar har gått
sen jag sist fick känna doften av dig.
Ändå känner jag dig så nära i mina drömmar...
att jag nästan kan vidröra dig.
Allt påminner mig om dig.
Allt. Barnen...
min moster. Nunnorna!
Solen,
regnet, havet, sanden.
Papperet jag fyller med ord som ska ta mig till dig.
Pennan...
och bläcket.
Jag drömmer ofta om dig, Marcela.
Även när jag är vaken.
Jag ritar dig.
Och vart jag än ser hittar jag dig.
Jag saknar dig så mycket.
Så mycket.
Jag vill kyssa ditt födelsemärke.
För alltid din.
Elisa.
Kära Elisa.
Jag har precis läst ditt brev.
Att läsa dina ord är som att vidröra dig.
Ibland tänker jag att jag sitter bredvid dig när du skriver, medan du skriver.
Och jag tittar på dig.
Jag ser varje rörelse...
varje ord som du ger mig.
Jag tittar noga på dina händer...
födelsemärken...
dina pauser...
din brådska...
och min.
Jag tänker mig alla dina brev, sammanfogade till en filt.
Och du och jag nakna på dem.
Som om alla ord vi har skickat till varandra
kan skydda oss från kylan, från människorna...
och från avståndet.
När det kommer ett brev från dig
kramar jag det innan jag öppnar det.
Jag kramar dig.
Dina ord stillar min otålighet...
och rädslan att inte få träffa dig, att du en dag slutar skriva.
Dina kärleksord tränger genom min hud.
Jag tänker att mina födelsemärken är dina ord.
Jag älskar dig så mycket, Elisa.
COUSO, GALICIEN TRE ÅR SENARE
Kastanjen...
är en frukt...
med rödaktigt skal.
Kastanjen har en form...
som påminner...
om ett hjärta.
Rita en kastanj.
Nå? Har ni ritat en kastanj?
Jag har de snabbaste barnen i hela Couso.
In med er!
Vem är hon?
Du.
- Du har varit vid min sida hela tiden. - Hela tiden...
- Och du har varit hos mig varje minut. - Varje minut...
Du borde be om skolan i Couso. Den ligger tio kilometer från min.
- Tio kilometer... - Tio kilometer...
Sen blir jag förflyttad till din.
- Ja, med dig. - Med mig.
- Och vi kan vara tillsammans... - Vi kan vara tillsammans.
- Tillsammans. - Tillsammans.
- För alltid. - För alltid.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
- God morgon. - God morgon!
Ni kan sitta.
CALO, GALICIEN FEBRUARI 1901
Jag är fröken Marcela. Vad heter ni?
Pedro.
Rosa.
Jag heter Celso.
Jag heter Rocío.
Rosalía.
Vet ni vad det här trädet heter?
TREENIGHETEN
FADERN - DEN HELIGE ANDE - SONEN
Titta, två fjärilar.
Kan ni ge oss ett handtag?
- Vi bits inte. - Vilka surkart.
Kroppen...
på...
snigeln...
är...
mjuk.
Jag visste att du var här.
Jag vet alltid när du är i närheten.
Vad är det för brev?
Min kusin Mario. Min mosters son.
Han har drunknat.
Drunknat?
Jag kände honom knappt. Han bodde i England.
Jag är enda släktingen.
- Ska vi äta? - Ja, jag är jättehungrig.
Får jag lov?
Jag kan inte dansa.
Vad då, kan inte dansa? Bara en gång.
Oroa dig inte för din vän. Jag kan bjuda upp henne nästa gång.
Jag är så arg på dig nu.
Elisa...
Vi måste fortsätta låtsas.
Låtsas att vi är som alla andra. Att vi är som dem.
Annars låter de oss inte vara.
- Det vet du. - Ja.
Vad tror du?
Har ni sett de där två?
Se så mycket kul de har tillsammans.
Vad vill du?
Jag ville bjuda med fröken Marcela till dansen nästa vecka.
- Kom till dansen. - Fröken Marcela kan inte.
Låt henne säga det.
Eller bestämmer du?
Öppna!
Öppna, din flata.
Lesbianer.
Marcela!
Vet ni vad som har hänt med era klasskamrater?
Är de sjuka?
Sitt ner.
Kom fram!
Du vet väl vad vi måste göra?
Ja.
Är du säker?
Ja.
Älskar du mig?
Av hela min själ.
Marcela, det är inte för sent för ett annat liv. Ett liv...
som är normalt.
Tyst.
Mitt normala liv är med dig.
Ingen annan kan ge mig det du ger mig.
Ingen.
Aldrig.
Sen reser vi till Buenos Aires där ingen känner oss.
Ja.
Jag har inte sett Elisa på länge.
Hon har rest bort.
Vart, om jag får fråga?
Till Havanna. Med några släktingar.
De har avseglat.
Hej då. Jag går in.
Vänta.
- De säger att din vän har rest. - Ja.
För ett par dagar sen.
Till Kuba.
Är du ensam?
Veden börjar ta slut.
Elisa tog hand om det.
Jag kan komma med lite ved.
Tack.
Idag.
Ikväll.
Tvinga mig inte på flykt
Jag har ej handlat fel
Flickan togs ifrån mig
Så tillsammans de kan vara
De seglar över havet
Så hon är utom fara
Mario...
Jag föddes samma datum som min kusin Elisa, men sju år senare.
Min mor gifte sig med en engelsk protestant.
Det är omöjligt, min son. Omöjligt!
SAN JORGES KYRKA, A CORUÑA
Jag vet, Fader, jag vet, men omständigheterna...
Alla register är borta. Jag blev inte döpt eftersom min styvfar motsatte sig det.
När jag var åtta år tog de med mig till England.
Vet ni vad jag drömmer om, Fader?
Min enda dröm nu när jag äntligen är hemma är...
att få bli döpt, och sen gifta mig med Marcela.
Omedelbart, min son. Imorgon.
- Är det sant, Fader? - Ja.
JUNI 1901
Mario.
Tar du denna Marcela
till din äkta maka?
Svara då ja.
Ja.
Marcela.
Tar du denne Mario
till din äkta make?
Svara då ja.
Ja.
Ni är nu man och hustru,
i Faderns, Sonens,
och Den helige andes namn. Amen.
Amen.
- Vad kan jag göra för er? - Marcela, mitt barn.
Vi hörde att du har gift dig.
Ja, Fader. I A Coruña.
I San Jorges kyrka. Fader Cortiella vigde oss.
Och... kan vi få träffa din make?
- Nej, han vilar. - Bara en liten stund.
Jo, Marcela...
Vi har fått höra...
hur konstigt det än låter...
att du har gift dig med...
med Elisa. Med Elisa, förklädd till man.
Vad absurt! Elisa förklädd till man?
Är det därför ni är här?
Han heter Mario. Han är Elisas kusin.
Som kusiner är de väldigt lika. Nästan identiska.
- Var det nåt mer? - Be honom komma ut.
Jag borde...
undersöka honom.
Undersöka honom noggrant.
Varför lägger ni er i andras liv?
Finns det ingen som behöver sista smörjelsen... eller läkarvård?
Vill ni veta en sak, Fader?
En sak som kommer att övertyga er alla om att Mario är en man.
Om ett par månader får ni se. Jag väntar barn.
Marios barn, min makes barn.
Jag hoppas att ni döper honom, Fader.
Ge er av nu.
Vädret slår om.
Vi måste ge oss av tidigare än väntat.
Om vi ändå kunde resa till Buenos Aires imorgon.
Jag är trött. Jag lägger mig.
- Elisa, kom ut om du är en man! - Kom ut, din sköka!
Sköka! Kom ut, din sköka!
Sköka!
PASSAGERARLISTA
Du vet säkert varför jag kallade hit dig.
Det är lögner, Fader. Bara lögner.
Människorna i Dumbría hittar på allt möjligt för att svartmåla oss.
Det är bara lögner.
Förstår du vilken sits jag har hamnat i?
Förstår du att det ni två har gjort...
är en lögn?
Och att du och den usla kvinnan får ruttna i helvetet!
Fader, jag ber er.
Jag har inget annat val...
än att göra så här, Mario...
eller vem du nu är!
Vakter!
Fader, jag börjar.
Gör det inte, Fader. Jag ber er. Jag ber er, gör det inte.
Om du är en man... bevisa det.
- Snälla. - Nej!
Jag är hermafrodit, på hedersord!
Förbannade kvinna.
Ärkeänglarnas vrede
kommer att drabba dig och din...
Den där kvinnan!
Hon är min fru.
Och hon heter Marcela.
Läs om Elisa och Marcela,
äktenskapet utan man.
Titta här.
Så här ska människan inte göra.
Hur lyckades de med det här?
God afton.
Det är bra.
- God afton. - God afton. Fortsätt.
God afton. Tack.
PORTO, DECEMBER 1901
Kyckling! Ugnsstekt kyckling! Torsken är på väg.
Hallå!
Vad är det här? Vakna!
Hur mycket fattas?
Vi har till en biljett.
Om två månader...
Två månader.
Maria Severa har gått bort
Ja, Maria Severa har gått bort
Och gatorna i Mouraria
Gråter av ilska och sorg
Ja, gatorna i Mouraria
Gråter av ilska och sorg
En svart sjal, en svart sjal
Svart som en nymåne
En svart sjal, en svart sjal
Svart som en nymåne
Svart som den mörkaste natt
Ja, svart som den mörkaste natt
Ni två är gripna.
Hon har inte gjort nåt.
Hon har inte gjort nåt!
- Försiktigt, hon är gravid. - Var tyst och gå!
Den här vägen!
Här har jag en framställan från domstolen i A Coruña...
vilken säger att du är en kvinna som heter Elisa...
och att du under falsk identitet
gifter dig med Marcela...
och kommer till Portugal.
Jag är Mario.
Jag har inte hela dagen på mig.
Vad är det för komedi du och den här kvinnan har hittat på?
Den kvinnan är min fru.
Spanjorer är alltid så envisa, tjurskalliga och högljudda.
Jag ber er. Hon... Min fru...
Hon har inget med det här att göra.
Hon vet inget. Hon tror att jag är hermafrodit, att jag...
Snälla, sluta. Elisa eller Mario eller vad du nu heter.
Jag är ingen obildad församlingspräst på Galiciens landsbygd
som du och din vän enkelt kan lura.
Om jag ber vakterna föra dig till männens avdelning...
hur länge tror du det tar innan de vet vad du är?
Hur länge?
Inte länge... antar jag.
Är du gravid?
Kom.
Ät.
Vad kommer att hända med oss?
Vad är vi anklagade för?
Transvestism.
Blasfemi.
Falsk dokumentation.
Din vän anklagas för medhjälp.
Det är på andra sidan gränsen. Först måste ni stå till svars för anklagelserna här.
Ni kommer att prövas här, sen föras till Galicien.
Allt är mitt fel. Marcela är oskyldig.
Hon väntar barn.
Barn?
Ta på dig en klänning. Jag ber dem föra dig till kvinnoavdelningen.
- Får jag vara hos henne? - Ja.
Tack.
- Ni är en god människa. - För all del.
Så säger min fru innan hon tänker skälla ut mig.
Ut nu. Gå.
Innan jag ångrar mig
och låser in dig med vildarna.
Gå.
Marcela...
Mario.
Det är Elisa.
Elisa.
Vad kommer att hända nu?
Jag vet inte.
Vi är i alla fall tillsammans.
Tillsammans, ja.
Förlåt mig.
Jag sa att jag skulle skydda dig.
- Se bara var vi är. - Tyst, Elisa.
Du behöver inte be om ursäkt.
Vi ska ta oss härifrån.
Vi borde ha åkt för länge sen.
Kanske det.
Jag är rädd att jag måste föda barnet här.
Föreståndaren hjälper oss.
Han verkar godhjärtad.
Vi behöver mer än en godhjärtad människa.
Stilla.
Titta hitåt. Redo?
Har du läst om de två kvinnorna som gifte sig?
Skickar vi hem dem till Spanien skickas de i fängelse i 20 år.
- Var så snäll och ge dem det här. - Det ska jag göra.
Jag har en gåva till de spanska kvinnornas barn.
Lycka till.
Det räcker. Ordning, tack.
Elisa...
Det kommer!
- Är det sant? - Ja.
Det är bra, det är bra.
Andas.
Krysta.
Krysta hårt. Det kommer!
Ja, ja... En sista gång!
- Så mycket hår. - Jag vet.
Hej.
- Frisk och fin. - Det är en flicka.
Vad heter hon?
- Ana. - Vad fin.
GUVERNÖRENS PALATS, PORTO
Vad är det med de här två spanska kvinnorna som gifte sig?
Min fru kan inte sluta prata om dem.
Hon vill till och med besöka dem i fängelset.
De har fått många besök. Så är det.
De spanska myndigheterna är på mig.
De vill pröva dem i A Coruña.
De vill nog statuera exempel med dem.
De är inte kriminella. De är två kvinnor som är...
Enfaldiga.
Vilken tråkig torsk.
Hur är läget nu?
Den ena födde en flicka i fängelset.
Födde i fängelset? Precis vad vi behövde.
Guvernören, lämnar vi över dem till de spanska myndigheterna
fängslas de i 10-20 år.
Kan jag räkna med er aktningsvärda hjälp så vi kan undvika det?
Inom lagens ramar, alltså.
Om än bara för att irritera spanjorerna.
Ers excellens, lita på mig.
Smaka på torsken. Visst är den smaklös?
Nej tack, guvernören.
Nu har vi till bådas biljetter, Marcela.
Så fort vi kommer härifrån...
Då lämnar de över oss till myndigheterna.
- Det är nåt fel med henne. - Det är luftfuktigheten.
Det här stället.
- Ge mig henne. - Nej.
Vad är det?
Hon är brännhet.
Läkare! Vi behöver en läkare!
Det är barnet! Läkare!
Lugn.
Barnet har lunginflammation. Får vi inte ner febern dör hon.
Hon kan följa med hem till mig.
Vi går hem till mig.
- Hur går det? - Hur mår de?
Hon är nog utom fara.
De sover nu.
Det är ett vackert barn.
Jag kan inte tacka er nog för allt ni har gjort för oss.
Det har varit en ära.
Det tycker inte de flesta.
- Vi är inte som de flesta. - Eller hur?
Det är sant.
Har ni inte barn?
Nej.
Jag kan inte hålla er kvar längre, Elisa.
Men släpper jag er blir ni deporterade.
Jag vet.
Om jag släppte er, och det här är bara ett exempel...
dagen innan båten avgår...
men i dokumentationen över ert frisläppande skriver jag...
datumet två dagar senare.
- Men först måste vi låta dem vila. - Ja.
Båda vinner på det. Mera pengar till dem.
Resten struntar jag i.
Vi måste hitta en lösning.
Var är Ana?
Hos Flor.
Jag bad henne ta hand om henne tills vi är klara.
Marcela, mår du bra? Har nåt hänt?
Är du inte glad att vi ska åka?
Jo, det är jag. Tro mig.
Det verkar inte så.
Snart är vi ute ur fängelset.
Fängelset är bra.
Problemet finns där ute.
Där vi är cirkusmissfoster.
Där människor stirrar.
Där de skrattar åt oss.
Där vi inte kommer undan.
Aldrig nånsin.
Det var därför vi gifte oss och uppfann Mario.
Det var därför jag fick min dotter.
Jag trodde att de skulle tro oss.
Hur kunde jag göra så mot min dotter?
Hur?
- Älskade... - Elisa.
Hör på mig.
Även om jag älskar dig mer än allt annat...
förstår jag om du väljer att stanna här med din dotter.
Jag väntar på dig, Marcela, i evighet.
Förstår du inte?
Det är henne jag lämnar. Henne.
Tack.
Elisa, berätta att vi tänker tala om vem hennes riktiga mor är.
Det ska jag.
Ta hand om henne. Och dig själv.
Jag hatade dig, vet du.
I många år.
- Det förstår jag. - Men de var bra föräldrar.
De bästa.
Jag visste det.
Var det värt det?
Allt det här?
Vigseln? Skämten?
Fängelset?
Att överge mig?
Var det värt det?
SAMKÖNADE ÄKTENSKAP LEGALISERADES I SPANIEN 2005
IDAG ÄR DET LEGALISERAT I BARA 25 LÄNDER
I 72 LÄNDER ÄR HOMOSEXUALITET STRAFFBART
I 14 AV DEM ÄR STRAFFET 14 ÅRS FÄNGELSE
I 13 LÄNDER ÄR STRAFFET DÖDEN
ÄKTENSKAPET MELLAN ELISA OCH MARCELA BLEV ALDRIG ANNULLERAT
Undertexter: Henrik Persson